И СЕ РОДИ ЗВЕЗДА?
Най-разтърсващите дни в живота
винаги започват съвсем нормално:
игличката на шевната машина прескача,
синът ти се мъчи безуспешно да учи френски...
Какво значи пък това? "Кранче"?
Какво общо има?
...и нещо прегаря във фурната.
Марко, нещо гори!
Не! Да, пушек!
Прегоря. Погледни само...
Какво е това? - Беше ростбиф.
Няма нищо, другия път.
Не мога да работя с тези древни електроуреди.
Дай печката на бедняците. Не става по този начин.
Нищо не работи. Изхвърлям го. - Недей.
Баща ти ще го изяде. - Ще го убиеш!
Ужасно закъснявам.
Ако ходиш до магазина, купи ми две-три авокадо.
Трябват ми за сушито.
И недей да чистиш, аз ще се оправя. Иначе ще се ядосам.
Смени този торбест панталон, приличаш на дядка.
Марко иска да става готвач, но не му се удава.
С Фаусто се опасяваме, че му е непосилно.
Здравей, Джачинта.
Стигнали сме до извода, че Марко...
не е особено надарен.
Е, обичаме си го, нали ни е син,
но думите, които му казваме най-често, са:
"няма нищо".
За оценките, футбола, момичетата: "Няма нищо, Марко."
Пипнах те!
"Лучия, нямам навик да пъхам порнофилми в съседските пощи,
но реших, че с Фаусто може да ви заинтригува този...
Един приятел на Паолино му го препоръчал
и той разпознал някого, когото може би ти познаваш.
Заварих го да се превива от смях.
Да ти призная, аз също здравата се посмях,
защото нямах представа!
На баща си ли се е метнал?
Ако е така, Лучия, колко си потайна само!"
Колко ме боли... Колко страдам!
Какво ви е, госпожо? - Зле съм.
Ама много ли сте зле?
Госпожо! - Как боли!
Кой е? - Докторът.
Добър ден, докторе. Госпожата е много зле.
Много зле? - Ама че дърво!
Спокойно, вече съм тук и имам идеално лекарство.
Докторе, излекувайте ме!
Ако някой ми беше казал, че Марко ще играе в порнофилм...
Ниско долу на кръста. - Дави масажирам отзад?
...и ако ме беше накарал да отгатна каква роля ще играе...
Какви издутини само...
...щях да кажа: съпругът, който заварва жена си с друг.
И вашата издутина сия бива, докторе.
Жалко е, че не вярваме в децата си.
Изненада!
Сърчица!
Сега аз ще ви прегледам, докторе. Я да видя нещо...
Искам да погледна по-отблизо, докторе...
Признавам, че Марко се оказа надарен.
Изненада!
Изненада...
За това не бихме казали "няма нищо".
Здравей, Паолино. - Добър ден.
Къде е Мануела? - Мама е на работа.
Моля те, като я видиш, кажи й
да не пълни пощенската ни кутия с боклуци, ясно?
Добре, ще й кажа, като я видя.
Чао. - Довиждане.
Мръсник.
Ето, госпожо, топла-топла...
Госпожо, ще опитате ли салама?
Не, благодаря.
Лучия! - Здравей, Сандра...
Как си? - Добре, а вие?
Чудесно. Пазаруваме, че довечера се връща Дарио.
Нали знаеш, че завършва медицина?
Докторче вкъщи. - Да се надяваме.
А Марко какъв ще става? - Доктор.
И той ли? - Не, той учи за готвач.
Наред ли е всичко, Лучия? - Да, напълно.
Отивам да взема авокадо, довиждане.
Здравей, Лучия. - Здравей, Освалдо.
Кучка такава. Да е веднъж-дваж, разбирам,
а то всяка вечер паркираш на моето място.
Никога не си спираш на мястото. Ще те науча аз тебе.
Оная с "Микра"-та пак се е настанила на нашето място.
И знаеш ли какво направих? Затапих я. Да я видя как ще излезе утре.
Ти яде ли вече? - Да.
Какво има за ядене? - Ростбиф.
Ти ли го сготви или Марко? - Марко.
Да го опитаме.
Как е възможно след 3 години обучение
още да не може да сготви едно парче месо?
Трябваше да го запишем за барман.
Сгрешихме. - Да, всичко объркахме.
Чак пък всичко... Само някои неща.
Няма нищо. - Няма нищо, друг път!
Какво има? - Погледни.
Какво е това? - Дивиди.
Кой ти го даде? - Мануела.
Ясно защо. Този тук е като близнак на Марко.
Показа ли му го? - Фаусто, това е Марко.
Тоест? - Марко, синът ти.
В този филм? И какво прави? - Какво може да прави в порно?
И защо? - Питай него!
Фаусто, трябва да го гледаш. - Не, нали ти си го гледала...
Повярвай ми, трябва да го гледаш. - Не, аз не гледам такива неща.
Сега ще ти го пусна. - Не искам да го гледам!
Синът ни има най-големият инструмент, който съм виждала!
Сякаш е специален ефект. Дишай...
Крил го е от нас. - Кой знае откога.
Можеше да ни каже. - За филма ли?
Не, за оная си... за онова... Дори не мога да го изрека.
Как да ни каже?
Да беше го наглеждал как се развива. Наред ли е всичко долу, расте ли му...
Явно не е искал да сподели с нас за това бреме.
Сега трябва да му кажем, че знаем. - Аз ще му кажа, като се прибере.
Остави на мен, на теб ти избиват нервите.
Синът ми е сгафил жестоко, а аз трябва да бъда мил и кротък?
Не бива да му се нахвърляме.
Трябва да бъдем твърди, но не агресивни.
Защото може да е шок за него, разбра ли?
Тия пък какво зяпат? Да си влезем вкъщи.
Вечеряхте ли вече, Мике? Ние тепърва.
Здрасти, Марко.
Какво гледате? - Кърлинг. На баща ти му харесва.
Ще си направя сандвич. - В хладилника има студена бира.
Благодаря.
Да изляза ли?
Гледахте ли го? - Аз - да. Баща ти - не.
Няма и да го гледам. Сядай.
Марко, знаеш ли колко отвратителен е светът на порното?
Гнусен свят. Свят на експлоатация, мръсни пари и дрога!
Знаеш ли го или не? Какво ли знаеш изобщо, будала!
А другите как го приемат? - Кои други?
Родителите на другите актьори.
И порно звездите имат родители. - Аз не съм порно звезда.
А какъв си? - Роко Сифреди е порно звезда.
Кой? - Роко Сифреди.
Кой е той? - Ами сети се!
Може да съм майка на най-голямата порно звезда,
а да не знам.
Какво смешно има? - Представих си Роко с родителите му.
Знаеш ли какво трябва да си представиш?
Как си намираш друго семейство! Не може да правиш каквото ти скимне.
Или спазваш благоприличие, или си стягаш багажа.
Стига де...
Излезе. Ти си виновен. - Има си хас.
И сега? - Какво сега?
Ами ако е избягал от вкъщи?
Глупости, не може да избяга току-така. Сигурно ще отиде у Федерика.
Винаги става така.
Все дават по телевизията за някоя майка
чийто син си е тръгнал, без да се сбогува.
И после отварят гореща линия за сигнали.
Отвори се де! - Какво има?
Тук нищо не работи, не мога да го отворя.
Пробва ли с "контрол" и "ентър"? - Не се отваря.
Пробвай с "контрол", "ентър" и "шифт".
Нищо. - Голям песимист си.
Нищо не разбираш от компютри.
Какво е това? - Нищо...
Направи го пред мен: "контрол", "ентър", "шифт".
Блокира.
Пробвай пак: "контрол", "ентър", "шифт", Ф10.
Виждаш ли? Не ще. - Мамка му.
Това вече го пробвах, Горети.
Просто исках да помогна. - Чети си вестника, че съм бесен.
Какво се е случило? Проблеми ли имаш?
Ще повикам техника.
Лучия ти изневерява?
Нали ти казах! - Нищо подобно.
Марко се дрогира? Всички го правят, нормално е.
И децата на колегите също.
Още много ли има?
Всички параметри са грешни, Кувиело.
Бърникал си го, естествено.
Хем нищо не разбира, хем е песимист.
И след това натискаме "контрол", "ентър" и "шифт".
Ф10. - Глупости, Ф6! Дай диска.
Какво? - Дивидито.
Не знам къде отиде, тук беше...
Супер си!
Ф10!
Не работи ли?
Какво ви е, госпожо? - Зле съм.
Ама много ли сте зле?
Кой е? - Докторът.
Добър ден, докторе. Госпожата е много зле.
Много зле? - Ужасно зле!
Имам идеално лекарство. - Гледай го, бе...
Тия пък какви са?
Кувиело!
Добро утро, шефе. - Водя шведската делегация.
Днес представяме шведския проект. Добро утро...
Какви издутини само! - Какво е това?
Сигурно е повторение на "Д-р Хаус".
Издутина!
Кувиело, какви ги вършиш? Да не си се побъркал?
Ще се кача горе да проверя.
Сигурно има някакви смущения. Тия сателитни антени...
Ауф видерзеен.
Кувиело?
Добро утро. - Може ли?
''Риболов'' дойде ли? - Не, имаме само стария брой.
Автобусни билетчета? - Да, имам.
Две.
И тези.
Две билетчета и две филмчета - 40 евро.
Благодаря.
Колко такива имате? - Доста, добре вървят.
Вземам ги всичките. - Всичките? 228 евро.
Мама му...
Там е супер яко.
Не е ''супер яко'', а ''там всичко е в изобилие''.
Там е супер яко. - Не, всичко е в изобилие!
Супер яко е в Страната на забавленията. Защо не дойдеш и ти?
Страхотни са, нали? - Като за ''Оскар''.
Ти си, Сантос. - Не, не мога.
Обещах да се прибера у дома. - Голям тъпанар си.
Фаусто, къде си? - Къде да съм? На работа.
А каква е тая шумотевица?
Прозорецът е отворен. Да му се не види...
Марко не ми отговаря.
При Федерика е, звънни на нея. - Ще ви помогна...
Нямам й номера. Ти имаш ли го?
Откъде да го имам? Само съм я мярвал...
Аз обаче знам ресторанта, където работи.
Моля те, ела, да отидем заедно.
Не мога, трябва да вървя на работа. - Че сега къде си?
Не, в смисъл, че не мога да мръдна.
Божичко! Фаусто, ела веднага!
Кой беше? - Паноне.
Паноне, ти ли беше? Погледни ме.
Как си? - Добре съм.
Нищо ли ти няма? Паноне, какво стана?
Изстрелях Пинокио на луната.
Не се смей, да не те изстрелям аз! Наказан си.
Друг ще играе Фитилчо, та да се научиш!
Казвах ви аз да не правим тази пиеса. Сега трябва да търсим друг Фитилчо.
Кой иска да е Фитилчо? Ти ли?
Добре, Дзанг. Знаеш ли ролята наизуст?
Добре, вече Дзанг ще е Фитилчо. Разбра ли, Паноне?
Как ти се струва тая Федерика?
Дали знае? - Разбира се, че знае.
И въпреки това е с него?
Не я ли виждаш, като дойде? ''Позволете'', ''добър ден''...
Според мен не е за него и Марко го знае. Тя също.
Явно на Марко му е писнало и иска да я разкара.
Страхотен начин е намерил. Какъв късмет, има място!
Какво е това? - Нищо.
Дадоха ми го да го занеса на ремонт.
Станал си момче за всичко? Голяма кариера, няма що!
Добър ден.
Доставчиците отзад, моля.
Взе ни за зарзаватчии. - Не, ние всъщност търсим някого.
Може ли маса? - Имате ли резервация?
Нямаме, но не ми се вижда гъчкано.
Добър ден! - Федерика!
Здравей. - Какво правите тук?
Искаме да обядваме, но явно е сложно.
Може ли да ги обслужа аз? Заповядайте.
Какво те прихвана? - Вбесявам се.
Не сме на висота ли?
Ще хапнем ли нещо? - Да, веднага.
Не предполагах, че ходите по такива места.
В смисъл?
Всъщност поводът е... - Годишнината ни.
Имате годишнина?
И колко години правите? - 25.
25? - Горе-долу.
Честито! Нали знаете философията на този ресторант?
Марко сигурно ви е казвал. - Само за това говори.
А иначе ти? - Какво аз?
Откога не си го чувала? - От снощи, защо?
Понеже му звънях, но не ми вдига. - Сигурно още е у Никола.
Бихте ли ме извинили? - Да.
Видя ли? У Никола е.
Според мен, тя не знае нищо. За Марко и филма.
Кога я попита? - Не съм я питала, то се разбира.
Фаусто, от колко години сме женени?
Аз и ти? - Не, аз и сервитьорът.
Двайсет и... - Значи не знаеш.
Как може да не помниш? - Имам сума неща на главата.
Нима? Аз нямам ли сума неща на главата?
Ето нещо като за празник - нашите кибер яйца.
Киберяйца. Отдавна не бях ял такива.
Шот водка... и скалпели.
Закъде сме без скалпели!
Как върви пиесата? - Добре. Поизоставаме, но...
Нали е утре? - Да, утре вечер.
Всъщност, много изоставаме. - Мога да дойда да помогна.
Разбира се. Знаеш ли къде е училището?
Да, естествено. Сега ще донеса менюто.
Тая ни знае и кътните зъби! - Фаусто! Хайде, яж си кибер яйцето.
Нали искаше да останем за обяд.
Сякаш ма гледа... - ''Ме гледа'', местоимение. Яж!
Не ми се прави на даскалица.
Трябва да се изразяваме правилно. - Разговорно е!
По 200 евро на човек. - Ти настоя да останем за обяд.
А и какво толкова! От 20 години не сме яли в лъскав ресторант.
Не!
Срязали са ми гумата.
Паркирал си на място за инвалиди.
Като са инвалиди, трябва ли да са и гадняри?!
Дай ключа за багажника, за да извадя крика.
Чакай!
Колко пари даде?
Шейсет евро!
Шестстотин?
Какво?
Прощавай за безпокойството... - Извинете.
Може ли да влезем? - Реших, че е майка ми.
Идвам веднага. Ако искате, в хладилника има разни неща.
Обслужете се. - Не, благодаря.
Какво правиш? - Обслужвам се.
Само на едно яйце съм.
Това е против газове.
Какво правеше, Нико? - Гърди.
И бицепси, трапец...
Сам ли си? - Да.
Значи няма никого вкъщи?
Каза ти вече. Правел е упражнения.
Да не е станало нещо с Марко?
Ти какво знаеш? - Нищо.
Той при теб ли спа? - Спал...
Не можа да мигне от нерви.
Марко ни каза, че имаш нов, страхотен уред,
та затова дойдохме. Нали, Лучия? За да го видим.
Ето този е. - Великолепен уред. Красота!
Искаш ли да го пробваш? - Не, от сума ти време не съм...
Изкушавам се. Какво ще кажеш? - Пробвай.
Сядай. Колко? - Сложи 30 кила.
Давай.
30 ли ми сложи? - По-малко ли искаш?
Не, леко ми е, може и още.
Браво...
Довиждане. - Чао, Никола.
Какво има? - Схвана ми се ръката.
Множко ти дойдоха 30-те кила. - Преди правех 40.
Кажи, Силвана...
Излязох по-рано от работа, за да дойда, и за какво?
Няма да вземате ролята на сина ми! - Синът ви се държа безобразно.
Ти си безобразна! Даваш му роля, а после му я вземаш.
Не може така, началство, децата страдат, да го е...
Не може ли да намерим решение? - Простете, г-н директор.
Г-н Паноне, на сина ви му липсва домашно възпитание.
Направи си жестока шега със свой съученик
и е цяло чудо, че не е в болницата. Затова дадох ролята му на друг.
На китайче. - Какво, като е китайче?
Пинокио си другарува с китайче!
А пък Феята е румънка за ваше сведение.
В книгата няма китайци!
Да им я поделим. Първата част на Дзанг, втората - на Паноне.
Какво? Ролята си е на Дзанг. - Лучия, чакай малко.
Какво да чакам? - Така е по-добре.
Страх ли те е? Да не те заплаши? - Не...
Писна ми от родители като вас! Все вашето дете е невинно,
все другите са виновни... Дзанг е идеален Фитилчо.
Искам да се убедя с очите си. - Сега ще ви покажа.
Доведете ми китайчето.
Федерика. - Здравей, Лучия.
Какво правиш тук? - Дойдох да помагам.
Лошо ли направих? - За пиесата? Да, вярно.
Ако има нещо за вършене. - Ела.
Колко аз съм изкушен...
Адиос, Фейо, брой и мен. - Към Страната на забавленията!
Тръгва цялата тайфа към съдбовната страна.
Прощавайте. Дзанг, би ли дошъл с мен за малко?
Хайде сега, Дзанг, кажи си думичките на г-н Паноне.
Хубаво, хайде!
Там всичко е изобилие! Каза се... Стана на забавления.
Защо не дойдеш и ти?
Там всичко е зобилие! Каза се...
Достатъчно. От колко години си тук? Три години? Три месеца?
Щях да ти кажа... - Вижте какво, отказвам се.
Тая пиеса няма да я бъде! Хайде, Дзанг.
Направо настръхнах, да го е...
Какво правите?
Ще подготвя всичко вкъщи. - Аз ще я закарам.
Остави на мен, моята кола е по-голяма.
Ти се погрижи за Дзанг.
Не! Багажникът е пълен.
На задната седалка е по-широко.
Точно така се прави:
идваш на работа навреме за тръгване.
Цял ден съм развеждал шведите.
В ''Икея'' ли ги водихте? Да не им е мъчно за дома.
Разкарай се, Горети!
Искаш ли да си чатиш с мен?
Въведи номер на карта
Как се казваш?
Здравей, Франко.
Приятно ми е.
Колко си възпитан, Франко. Имаш ли микрофон?
Искам да чуя гласа ти.
Ето ме. - Браво, сладур.
Е, какво мога да направя за теб, Франко?
Искам да знам всичко за теб.
Какъв топъл глас имаш, Франко.
Страшно ме възбуждаш.
Презареди, времето изтече. Едно кликване е достатъчно.
Чудесно. Ако искаш да ми задаваш въпроси, питай.
Но ако искаш да ме видиш, както майка ме е родила,
само едно кликване е достатъчно.
Хайде, кликни, Франко.
Сякаш гледам певицата Мина. - Коя?
Ще се справиш ли? - Да, трябва.
Ще затвориш ли? - Да, ето.
Внимавай по стълбите.
Добър ден, госпожице. - Здравей, Чарлита.
Ще вземеш ли тези неща?
Добър ден, госпожо. - Лучия, това е Матилде, сестра ми.
Добър ден.
Благодаря за превоза, до утре. - Да, до утре.
Видя ли кой дойде, Франко? - Кой е този?
Много е лош, Франко, сега ще ме бие. Остави ме, копеле!
Кликни още веднъж, ако искаш да видиш какво ми прави.
Не, вече дадох 50 евро.
Кликни, Франко, кликни! - Не, Лорена, не ми харесва така.
Престанете, не ми харесва така! Стига!
Мобилният ти звъни.
Лучи! - Можеш ли да говориш?
Не е много удобно, в офиса съм. Намери ли Марко?
Не мога да ти обясня сега, ела веднага.
Къде? - У Федерика на ул. ''Фиуме''.
Как, пеша ли? - Ами вземи такси!
Не, профуках цялата си заплата.
Няма да мръдна оттук. Идвай бързо!
Крайно време беше. Да влизаме веднага.
Къде? - В къщата. Бързо!
Не може цял ден да нахълтваме в чужди къщи.
Явно не си разбрал.
Тук са снимали филма, сигурна съм! Същият диван, същата филипинка.
Добър вечер, госпожо, заповядайте. - Ако позволите...
Федерика! - Да?
Здравейте, Лучия и Фаусто. Какво правите още тук?
Нищо. Слънчогледите бяха останали в колата.
Благодаря. Ще пийнете ли чаша вино?
Не... - Да.
Мамо? Само секунда...
Мамо! Няма нищо, тя е горе. Сигурно е заспала с кутретата.
Настанявайте се, сега идвам. - Да, благодаря.
Кой спи с кутрета? - Какво ти пука? Не сега.
Какво правиш? Това е порно диванът!
Те са били, сто процента.
Кои ''те''? - Някои от тази къща. Тук са го снимали.
Аз ще отвличам вниманието на Федерика и майка й,
а ти върви да огледаш.
Какво да огледам? - Добър вечер!
Привет, аз съм Лучия, а това е съпругът ми Фаусто.
Аз съм Карла. Пухчо. Мекушко. Най-сетне да се запознаем.
Драго ми е. - За мен е чест, госпожо.
Почти сватове сме, да минем на ''ти'', Фаусто.
С удоволствие, Карла.
Сядайте де. - Малко бързаме...
Само чаша вино на крак,
а и той трябва да телефонира... - Аз?
Телефон ли ти трябва, Фаусто? - Не, имам си...
Извинете ме, по работа е... Ще изляза.
Да, не се безпокой.
Внимавай по стълбите. Късоглед е.
Г-н инженер, обажда се Кувиело от кадастралната служба.
Много хубава къща. - Благодаря.
Като на кино. Да не сте снимали филм тук?
Филм, тук? Къде ти...
Повтарям, преписка номер 387.
Не, клас Д.
В никакъв случай. Добре...
Господине? - Търсех банята.
Сбъркали сте, банята е натам.
Тоалетна хартия? Не, говорех на една колежка.
Хубави снимки. Къде почивахте? - Бяхме в Корсика това лято.
А къщата, когато заминавате, залоствате ли я?
Не, Чарлита, филипинката винаги е тук.
Готова да сръфа врага. - Да.
Жена - 45г. Мъж — 37г.
Перверзник!
Добър вечер.
А вие сте? - Фаусто, бащата на Марко.
А, ясно.
Аз съм Алберто. - Добър вечер.
Какво правите тук? - Марко ми каза за филмите.
Наистина ли? - Може ли да им хвърля едно око?
Разбира се, иска ли питане!
Не знаех, че и вие ги харесвате.
Всички ги харесват. Някои - твърде много.
Кой предпочитате? - Този.
Тук звездата съм аз.
Ама и вие ли... - Най-вече аз!
Отиваме ли? Дали ще ви понесе? Малко е натуралистично.
Ще ми понесе, ще ми понесе.
Андреа, ела да гледаме с Фаусто.
Тук присаждам кост в атрофирала челюст.
Пациентът беше с жестока пародонтоза.
Нещо огладнях. Пица? - Идеално.
Пица? - Не...
Карла, да поръчаме пици. - Какви пици? Приготвяме спагети.
Не, хайде пица.
Оставяме пастата, искат пица. - Гася го тогава.
Онова момче да не е колега на мъжа ти?
Не, Андреа е гадже на Матилде.
Режисьор е. - Така ли?
Да, намериха общ език с Марко.
С Марко? Той учи за готвач. - Да, но киното му е страст.
Дори заснеха късометражен филм. - Виж ти!
Вие гледали ли сте го? - Още не.
Аз го гледах. Много се впечатлих.
Какво да бъде? - За мен ''Маргарита''.
За теб? - Фокача, половинка.
Нали, Андреа? - Какво?
Хубаво би било и те да гледат късометражния филм, не смяташ ли?
Той още не е завършен... - Аз обаче го гледах.
А вие коя сте? - Майката на главния герой.
Извинете ме за момент.
Излизай, режисьорче. Нищо няма да ти направя.
Как изобщо ви хрумна?! - Беше така, на шега...
И понеже се оказа, че синът ви има... - Знам какво има, давай нататък.
Няма друго. Увериха ни, че няма да го пускат в Италия.
Обаче? - Обаче ни излъгаха.
Ясно. - Какво?
Че и двамата сте будали. - Права сте, будали...
Може ли? - Моля.
Първо съединителя, после леко със скоростния лост...
Как си? - Как мислиш, че съм? Зле!
Направо ми се повръща! Цяла вечер да гледам тия гадости!
Гледай, вкъщи си е.
Къде беше? - На училище.
Ходих на практика. - А защо не си вдигаш телефона?
Бях го забравил вкъщи. - Я седни хубаво.
С майка ти знаем всичко. Кой, как, къде...
Липсва ни само ''защо''. - Защо?
Защо? - Да, защо?
За пари. - За пари?
Що за довод?!
С баща ти порно ли снимаме, за да изплащаме заема?
За какво друго ме бива?
Сума ти хора изкарват пари с даденостите си.
Когато Андреа ми го предложи, се запитах каква е разликата
между моя инструмент и умението да свириш на пиано.
Каква е разликата?
Наистина ли не разбираш каква е? - Не.
Да имаш голям чеп не е талант, Марко!
Да свириш на пиано е талант.
Одървяш се, докато се научиш. А ти да не би да си се... одървил?
А и какво удоволствие доставяш на околните?
Смеете ли се? - Не.
Едва се сдържате. Нещо смешно ли казах?
Не. - Не виждам нищо смешно.
Синът ми е порнозвезда. Кое му е смешното?
Не съм порнозвезда, татко. - Ти си грешка на природата!
Да си грешка на природата и да имаш талант,
са две напълно различни неща.
Не може да обиждаш сина си и да очакваш, че ще го приеме добре.
Нали знаеш, че е наследствено?
Не мога да повярвам. Синът ми и съпругът ми спорят
на кого му е по-голям.
Не си го наследил от мен. Моят си е нормален. Нали, Лучи?
''Нормален'' е голяма дума... Стига вече с тази история.
Как да е ''грешка на природата''? Обиждаш го така, не се ли сещаш?
Иди му се извини.
Когато той ми се извини, тогава.
Ама че сте и двамата...
Лучи?
Помниш ли Сауро? - Кой?
Сауро Бота, бившето ти гадже... - Да.
Свестен човек. - Е...
Коя година беше, 1990-а?
Не, 1989-а.
Колко време бяхте заедно, два месеца?
Бяхме заедно 20 дни, понеже ти искаше да поразмислиш.
Помниш ли? - Вярно...
Питах се как беше. - В смисъл?
В онзи смисъл. - Кой?
Нали се сещаш? - Не.
Дали е нормален, или не...
Пак ли? Дали на теб ти е нормален, или дали на Сауро му е по-голям?
Стига де, Лучи.
Аз ще кажа ''стига''. Цял ден не спря...
Лучия!
Да! - Какво ''да''?
Да, това исках да разбера.
Фаусто, не знам какъв ти е.
Нямам достатъчно опит. И не помня какъв му беше на Сауро.
Пък и не е важно. - Да бе, не било важно.
Да го кажем така: важно ли е дали той е по-висок от теб?
Ако аз бях 1,50 м, а той - 1,80 м, нямаше ли да е важно?
Да, 1,50 м определено е малко.
Твоят не е толкова малък. - Защо, колко ми е малък?
Не ти е малък, Фаусто, престани!
По-малък е от този на сина ти.
Виждала съм му го. Хич не ти е притрябвал такъв.
И на мен не ми е притрябвал.
И на Сауро не му беше такъв. - Нали каза, че не помниш?
Нямаше ли да го запомня, ако беше таквоз чудо?
Ако беше като на Марко, щях да ходя на психотерапия.
Извинявай...
Фаусто винаги разбира, когато се държи идиотски.
Признавам му го.
И какво ще правим сега? - Нищо.
Животът си е негов. Има и по-лоши неща.
Мислиш ли? - Да.
Дрога, насилие, алкохол, такива неща. - Порнографията не е ли дрога?
Нека те попитам, колко пъти сме будували
и сме го чакали да се прибере? И защо?
От тревога, да не би някой да го наръга,
да не би да се дрогира или да кара пиян.
Тревожил ли си се, че може да се снима в порно?
Не, защото никога не ми е хрумвало, че може да се снима в порно.
Не ти е хрумвало, защото не е нещо, което може да го убие.
А какво ще правим със СПИН-а?
Какво ще правим със СПИН-а? - Лягай си.
Не, отговори ми.
Не съм чак толкова глупав, мамо.
Това не е отговор. Искам да знам повече.
Е? Цял час говорихте.
Нищо, каза да не се тревожим, използвал презерватив.
Лека нощ.
Малко съм притеснен. - Защо?
Не умея да говоря с него, губя самообладание.
Какво правиш, полудя ли?
Престани! Умилкваш ли ми се? - Нали ти харесваше?
Стига, Марко ще ни чуе. - Много важно.
Отваряй, мръснико! - Кой е, по дяволите?
Марко, слез долу! - Федерика е. Как крещи само!
Здрасти, Феде.
Какво правиш посред нощ... - Какво правя ли?
Как можа! - Успокой се, не крещи така.
Да се успокоя? Страхотно. И как да стане?
След това, което си направил в собствения ми дом!
Върви на майната си!
Почвам да се ядосвам. - Какво рече?
Казах, че почвам да се ядосвам. Идваш тук посред нощ...
Какво правиш ти, бе?! - Какво правя? Нищо.
Налага го... - Не искам да те виждам повече!
Какво блъскаш... - Догони я!
Феде!
Дивидито от службата!
Оставил си диска вътре? - А ти защо си й го дала?
Не съм й го дала, взела го е от колата по погрешка.
Как така го е взела по погрешка и си го е отнесла вкъщи? Ти си луда!
Ами ти, дето се разкарваш с кола, пълна с порнофилми?
Лека нощ.
Мике, да знаеш къде наблизо поправят дивидита?
Каква ли полза от теб...
Може ли да кажа нещо? - Какво?
Нещо за ''таланта'' на Марко. - Щом се налага.
Ако е наследствено...
Взел го е от твоя баща.
Лека нощ.
Дано не ви се случва атрибутите на баща ви и на сина ви
да ви бъдат наврени в лицето в един и същ ден.
Не е от дните, които ви се иска да не свършват.
Добро утро. Марко тук ли е? Аз съм негова приятелка.
Спи. Всички спим. - Извинете, ще мина по-късно.
Не, влезте, вали. - Благодаря.
Марко!
Вир-вода сте, искате ли халата? - Благодаря.
Една твоя приятелка дойде!
Да направя кафе междувременно? - Да, благодаря.
Оставих ги тук, нещо против?
Марко!
Може ли?
Татко!
Здравей, Мануела.
Благодаря ти за диска, много мило от твоя страна.
Моля. Гледа ли го? - Разбира се.
На Паолино хареса ли му? - Беше изненадан.
Поздравления на сина ти. Момче с разностранни интереси.
Благодаря. Слушай, Лучия, а Марко?
От баща си ли го е наследил?
Защо, според теб, винаги съм толкова весела?
Е? - Компютрите ни са под наблюдение.
Размина ли ти се?
Да не те уволниха?
Преместили са те!
Най-безмилостно, в отдела за обслужване на клиенти.
Спокойно, ще се справиш. - Внимавайте, този е доносник.
Не ходя често у мама, откакто сестра ви живее там.
Елена се разведе след смъртта на татко, а и няма деца,
така че на всички ни се стори добра идея.
Денят на месечната визита?
Къде е мама? - Излезе.
Забраних й да пуши вкъщи.
Тук е по-лошо от затвор.
Е, някакви новини? Клюки?
Не, нищо особено.
Какво правиш?
Къде са дрехите на татко?
Убедих мама да ги дари на групата ни в ''Сан Винченцо''.
Посветила си се на църквата? - Да.
Присъедини се и ти.
Какво ме гледаш? - Сигурна ли си, че сте само жени?
Какви ги говориш? Приключих с мъжете.
Прекалено къса ли е? Развратна?
Ще й го кажа само задай видя физиономията.
Да не намекваш, че съм развратница?
Всъщност, има една клюка. Познаваш ли съседката ми Мануела?
Онзи ден беше пуснала порнофилм в пощенската кутия.
И знаеш ли коя е звездата в него? Марко.
Кой Марко? - Синът ми, твоят племенник.
Лучия, в какъв смисъл ''звезда''?
Като Ричард Гиър в ''Хубава жена''.
В смисъл, че все него дават. - Гледай ти, наш Марко - звезда...
Да, и именно така разбрах, че на всичкото отгоре му е огромен.
Сигурно не е знаел какво да го прави. Какво да прави с такъв огромен...
Можеше да си го държи в гащите. - Да, и това е вариант.
Тук носим дрехите.
Привет. - Добър ден.
Тук ги съхраняваме, поправяме и даряваме.
Госпожа Елена! - Извинявай. Дон Атилио...
Как си позволявате!
Спокойно, това са мои неща. - Не, мои са.
Не, почакайте... - Мои са!
Грубиянка!
Елена? - Да?
Къде са нещата на татко?
Ей там. - Госпожа Елена 2.
Онази беше 1.
Какво ще правиш? - Искам да проверя нещо.
Да не си се побъркала? Всичко е изпрано.
Това с пениса е наследствено, а на Фаусто не му е такъв.
Така де, нормален му е. - Значи?
Значи... - Татко?
Не е възможно. - Защо, да не си го виждала?
Аз? Да не си луда? Боже мой, не!
И аз не съм, но е възможно.
Мама още ли е в пенсионерския клуб? - Нали няма да замесиш и мама в това?
Дон Атилио, ще се върна по-късно. Почакай! Довиждане.
Чакай, идвам и аз!
Пак ви казвам, системата вече е компютъризирана.
Значи трябва да дойда пак. - Не! Ще дойде направо у вас.
Добре де... - Не идвайте повече!
Сауро? - Фаусто, откога не сме се виждали!
Все същият си. - И ти.
Да не ми се сърдиш още заради Лучия? - Глупости, минали работи.
Дори не съм я чувал оттогава. - И слава богу.
Как е тя? Ще се радвам да я видя.
В твое присъствие, разбира се. Как е малкият?
Малкият е на 19 години и е в особена фаза...
Проблеми? - Не, и той е много добре.
Драго ми беше да те видя. - На мен също.
От каквото и да имаш нужда, тук съм.
Благодаря. Да те питам, къде е тоалетната?
Тоалетната е в дъното на коридора вля... вдясно.
Благодаря.
Сауро, чакай, ще дойда с теб.
Сауро...
Сауро Бота...
Фаусто Кувиело...
Насам.
Какво? - Нищо. Давай.
Не, първо ти.
Това някаква шега ли е?
Мина ми меракът. Чао, Сауро.
Здравей, мамо. - Защо идвате и двете?
Дойдох да те видя.
25, Коледа...
Елена... - 37.
Какво толкова ти харесва тук?
Само тук мога да пуша на спокойствие.
Номер 22. - Номер 22.
Как да подхвана темата? Никога не сме разговаряли така.
А и точно на това място...
И с татко никога не говорехме.
Той се разболя и винаги съм го възприемала като болник.
Но откакто разбрах за това,
кой знае защо, взех да мисля за него друго яче,
като за млад, здрав и... Нали се сещате?
Мамо...
Бинго!
Мамо, сервитьорът ни позна.
Я какъв хубавец е станал.
Не придиряй, като за един път... - Какви ги говориш?
Все подир отчета тичаш. - Не е вярно!
Все си в църквата. Сутрин, обед и вечер. Виж я с какъв минижуп е!
Престани! Не мога да я търпя вече.
Марко как е? - Добре е.
Престани да пушиш, вреди ти! - Остави ме на мира.
Цигара, секс, татко. Да пробваме така...
Мамо, татко пушил ли е някога? - Не.
Никога? - Не знам.
Никога не съм го виждала с цигара.
Да опитаме другояче...
Мамо, като си имала толкова ухажори,
защо накрая избра точно татко?
Защото беше най-галантен.
Преди 16 години Марко имаше братче няколко часа.
Казваше се Филипо. Роди се със сърдечна малформация
и почина в кувьоза, преди изобщо да заживее.
Вече съм го преживяла. Но когато мама се замисли за татко,
се сетих за Филипо и осъзнах каква щастливка съм.
На46 години съм, а смъртта на Филипо и татко
са единствените драми в живота ми.
Вярно, веднъж Фаусто си счупи ръката
а Марко кара скарлатина,
което на момента е страшничко, но не и трагично.
Е, имало е и разочарования.
Но деянието на Марко не ми се струва разочарование.
Дори е забавно.
А щом нещо може да е забавно, попада в друга категория.
Като се замисля, само хубави неща станаха напоследък.
С Фаусто започнахме пак да правим любов
и нямаше да изляза с мама и Елена,
ако не бях си наумила да разбера колко му е бил голям на татко.
Здравей, Федерика.
Браво, добра работа сте свършили.
Съжалявам, не знаех, че не знаеш...
Би ли ми подала тиксото? - Да.
Трябваше сами да го обсъдите,
но Фаусто побеснял, потрошил дивидито и...
Не се тревожи.
Федерика, Марко е направил гаф,
но само веднъж, на всеки може да се случи.
Не да се снима в порно, просто да оплеска нещата.
Не е кой знае какво, ако се замислиш.
Важното е какво има между вас, нищо друго.
Какво става?
Пълно е с пушек.
Тук, тук...
Спри за малко.
Слушай... Исках да ти се извиня за снощи.
Изпуснах си нервите, много се извинявам.
И аз ти се извинявам.
Какво е това? - За партито на мама.
Научил си това-онова. Може ли да опитам?
Не е лошо. - Наистина ли?
Все пак е сандвич, не е кой знае какво...
Ще отидем по-късно на пиесата,
иначе, като се проточи... - Да си умреш от скука.
Марко, онези момичета, като тази, с която...
Лорена, дето си я видял. - Зърнах я.
Насила ли я накараха? Или беше дрогирана?
Не, работи в туристическа агенция и й беше скучно.
И на мен ми беше скучно, та затова...
От скука? - Да.
Режисьорът и той ли? - Андреа?
Поредният скучаеш синковец. - Андреа...
Ама ти, Марко...
По-добре кулинария, отколкото актьорство.
По-добре да не говоря, а? - По-подходящ си за екшъни.
Знаеш ли, че получих и други предложения?
За главни роли или пък да партнирам на истински звезди...
И какво те засяга? - Мисля да продължа.
Харесва ми да готвя, и това ще правя,
но в свободното си време... - В смисъл?
В смисъл... просто за... Не?
Какво да продължиш? - Да се снимам в порно.
Искам да продължа.
Как ще ги пренасяме тия неща? - В кашони.
Да ги наслагаме в тях.
Чевръсто, Марко!
Слагаме ги и тръгваме!
Не искам да изпусна началото на пиесата.
Поне веднъж да я изгледам цялата!
Нали каза да отидем по-късно...
Там е супер яко!
От сутрин до вечер се размотаваме.
Много ми харесва, Фекалчо.
Какво беше... - ''Защо не дойдеш и ти?''
Идвай тогава, да го е...
Игри и забавления са наше задължение.
Браво!
Като се надвикват и крещят, сякаш магарета реват.
Страх ме е. - Спокойно, Дзанг.
Здрасти.
Какво има? - Нищо.
Още ли си сърдита? - Да.
На калпазаните, уви, им поникнаха магарешки уши.
Какво правиш? - Държа луната.
Браво. - Да, знам. Ето.
Искаш ли да я подържиш?
Хвани здраво. Премести се малко. Благодаря.
Ама какво...
Може би защото изпих една бира на гладно, но стана нещо странно.
Сякаш напуснах тялото си,
а през последните години човек убивам
за моменти като този.
Преди да се омъжа не бих стигнала дотам.
Но какво ли знаех тогава?
Колко страхове ще бера, колко компромиси ще правя...
На нещата трябва да се гледа от правилната страна,
а не от погрешната.
Всичко в живота има смисъл, зависещ от гледната точка.
Остави ме на мира. - Защо бягаш? Тъпанар такъв...
Лучия, здравей. Просто бях малко ядосана,
понеже мъжът ти все ме затапва с колата си,
та исках само да... Беше просто ужасно глупава шега.
Съжалявам.
Чао, мръсниче.
Трябва да кажа на мама. - Какво?
Че смятам да продължа. - Инфаркт ли искаш да получи?
Аз ще й кажа. - Сигурен ли си?
Да. - Ти ще й кажеш?
Да, вкъщи на спокойствие. - Да бе.
Не, сега, а не вкъщи.
Чакай!
Стой тук.
Лучи... - Какво има?
Трябва да ти кажа нещо. - Какво?
Превод: БОРЯНА БОГДАНОВА